![](http://s2.postimg.org/ozhfwpvu1/Muse_by_C4_M30.jpg)
- Értem-értem! Ezért se lesz belőlem soha nagy hadvezér. – emelem fel két kezemet a megadás jeléül – Ezekhez a dolgokhoz egyszerűen nem értek. Csak kicsit hihetetlenül hangzott, hogy manapság ilyen ősgonosz figurákkal akadjon össze az ember. De a világért se gondolja, hogy nem hiszem el. Ez az Ön szakterülete…
Bizonytalanul mosolygok rá a sheriff-re, és csak remélem, hogy nem bántottam meg nagyon. Ezután már csöndesen lapátolom a reggelimet. Nem is szólnék már indulásig, ám a személyemre és képességeimre tett bizalmatlan megjegyzéseket mégse tudom szó nélkül hagyni. Elsőre persze felmegy bennem a pumpa annak rendje s módja szerint, s nem sok választ el attól, hogy előkapjam a szekercémet. Szívesen megmutatnám a teremtés koronáinak, ki az, akire vigyázni szeretnének… bár ahogy magamat ismerem, még levágnám pár ujját valakinek, vagy a lábamra ejteném favágó alkalmatosságomat. Végül úgy döntök, inkább nem járatom le magam már az elején.
- Nahát, micsoda gavallérokkal hozott össze a sors! Hogy itt mindenki énrám akar vigyázni… még a végén elérzékenyülök. – vigyorodok el, s mint aki jól végezte dolgát, felállok az asztaltól, s a nyakamba kanyarítom tarisznyámat. – Köszönöm a felvilágosítást, Jim, majd igyekszem távol maradni azoktól a vasaktól. Lehet, hogy nincsen íjam, de ha ezek az orkfajzatok a kelleténél jobban fejbe találnák önöket kólintani, legalább lesz, aki összefércelje a sebeiket, vagy imát mondjon a lelkükért. Ezért kérem, ne aggodalmaskodjanak többet, árt az egészségnek. Indulhatunk?